Стоян Михайловски
Лоена свещ и парцал

chitanka.info

„Защо ли человеците[1] обичат светлината

на слънцето?… Къде ли е хубавината

на туй светило, вече застаряло,

безсилно вече, пребледняло?

Ах, колко е приятна тъмнината,

когато грей луната,

как всяко бяло става дваж по-бяло!…

Каква услада[2] и какво очарование

през нощните седенки,

магическо едно сияние

кога изпълва въздуха със сенки

и с поетически видения!

Да, чудна е и прелестна нощта,

нощта е извора на всички наслаждения,

нощта е майката на всяка красота!…“

Тъй бъбрела веднъж свещта,

разкапалата, лоената свещ,

най-мръсната вонеща вещ

под синий свод… Тогаз един парцал

тоз отговор й дал:

„Разбирам аз, другарко прелюбезна,

защо не можеш да търпиш на слънцето лъчите!

Ти само нощно време си полезна,

и то в кръчмите,

а денем всеки се гнуси от теб и те презира!…“

Читателят разбира

значенето на този аполог[3].

От добрината

на тъмнината

да ни опази Господ Бог.

[1] Человѐк (рус.) — човек. ↑

[2] Усла̀да — удоволствие. ↑

[3] Аполо̀г (гр.) — басня. ↑

Заслуги

Имате удоволствието да четете тази книга благодарение на Моята библиотека и нейните всеотдайни помощници.

http://chitanka.info

Вие също можете да помогнете за обогатяването на Моята библиотека. Посетете работното ателие, за да научите повече.